Ge mig den där!
Det här handlar inte om isbjörnar längre.
I detta ögonblick, just nu, står hela den mänskliga civilisationen på spel.
Vårt sätt att se på de framtida konsekvenserna av klimatförändringarna
har hittills saknat en helt avgörande aspekt
Vi är nu farligt nära brytpunkten i världens klimatsystem
en punkt utan återvändo
bortom vilken katastrofala förändringar blir oundvikliga.
Tänk på det så här:
Under de senaste tre miljoner åren,
har jordens klimat alltid befunnit sig i ett av två stabila tillstånd,
små förändringar i solinstrålningen flyttade jorden från det ena till det andra.
När vi är i den här kyligare gropen råder en istid på jorden.
När vi är i den varmare gropen, är jordens klimat ungefär som det är nu
och som det har varit under hela människans historia.
Problemet är att vår användning av fossila bränslen
puttar oss längre och längre ut ur vår lilla stabila grop
och uppför sluttningen på den här kullen.
Brytpunkten är den punkt där vi passerar kullens topp,
där vi inte längre behöver fortsätta putta
för att jorden ska fortsätta mot ett mycket varmare tillstånd.
Den kommer bara fortsätta rulla, helt av sig själv.
Denna brytpunkt finns p.g.a. ett antal återkopplingsmekanismer i klimatsystemen,
mekanismer som kan förstärka effekterna av människans uppvärmning och leda till oåterkalleliga förändringar.
En av dem är albedoeffekten.
Vita ytor reflekterar mer solstrålning än mörka ytor,
så när växthuseffektens uppvärmning smälter is och snö,
lämnar den mörka hav och mörk mark bakom sig.
dessa ytor absorberar nu mer solstrålning än tidigare - som ger mer uppvärmning
som smälter mer is och snö, och så vidare.
Okondenserad vattenånga är faktiskt en viktigare växthusgas än koldioxid.
Även om vi inte släpper ut mycket vattenånga i sig,
så ökar avdunstningen när jorden värms upp,
vilket leder till ökad luftfuktighet och en tjockare värmefilt runt jorden
vilket i sin tur ökar temperaturen, vilket i sin tur ökar avdunstningen och så vidare.
I vanliga fall sugs ungefär hälften av den koldioxid som människan
släpper ut varje år upp av skogar, plankton och havet självt.
Men havets översta skikt blir allt surare
i och med att halten löst koldioxid stiger.
Samtidigt stiger också temperaturen vid havsytan
och skapar ett lager varmt, surt vatten som sprider sig över havsytan,
och dödar de plankton som tar upp koldioxid ur atmosfären.
Ännu värre är att varmt vatten håller mindre CO2 än kallt
så när det värms upp börjar det släppa ut koldioxid som det tidigare sugit upp.
Precis som havets ekosystem fungerar ekosystemen på land som kolsänkor,
som suger upp kol från atmosfären och använder det för att växa.
Men när ekosystemen värms upp, rubbas deras jämvikt
växter blir allt ineffektivare,
medan mikroorganismer i jorden allt effektivare pumpar ut kolet
så att hela ekosystemet omvandlas från en kolsänka till en kolkälla.
När temperaturen stiger och regn uteblir, torkar skogarna ut och bränderna släcks inte.
Hela skogens lagrade kol går upp i rök,
vilket ökar halten växthusgaser i atmosfären, vilket ökar uppvärmningen,
vilket försämrar kolsänkorna ännu mer.
I Sibirien smälter ett enormt område frusen torvmyr som vi kallar permafrost,
lika stort som Frankrike och Tyskland tillsammans
och när det smälter släpper det ut ofantliga mängder metan.
Metan är den växthusgas som har kortast livslängd i atmosfären
men när metanet är där är gasen mer än tjugo gånger skadligare än koldioxid.
Ju mer metan som släpps ut, desto mer uppvärmning blir det,
och ju mer permafrost som smälter, desto mer metan släpps ut.
Den arktiska tundran är inte den enda platsen med stora förråd fruset metan.
Dolt under havsbotten kan det finnas upp till 10 biljoner ton metan
lagrat som frusna kristaller på platser jorden runt.
Om vi ökar temperaturen i haven tillräckligt mycket - och ingen vet hur mycket som behövs,
kan det leda till ett plötsligt utsläpp av detta lagrade metan ut i atmosfären.
Den senaste gången det hände, steg jordens temperatur abrupt med tio grader.
Det här är alltså några av de återkopplingsmekanismer
som förklarar varför vårt globala klimatsystem har en brytpunkt.
Varje återkoppling i systemet har sin egen inre brytpunkt
och det är förhållandena inom detta komplexa, ömsesidigt förstärkande system,
som hittills har saknats i våra klimatmodeller.
Hittills har vi bara ökat den globala medeltemperaturen med runt 0,8°C
men p.g.a. de 40 till 50 år som går mellan utsläpp och temperaturökning,
kommer redan gjorda utsläpp oåterkalleligt att leda
till en temperaturstegring med ytterligare ungefär 0,6°C under de kommande årtiondena.
vilket mer än väl räcker för att sätta oss mitt på kullens topp
eller t.o.m. bortom den.
Om vi faktiskt passerar denna kritiska tröskel, kommer temperaturen skjuta i höjden med kanske 6°C.
Om det händer kommer ekosystemen drabbas av ett massutdöende
som kommer radera ut huvuddelen av alla växter och djur som vi delar jorden med.
även om det kommer finnas många fler råttor, flugor, kackerlackor och myggor
när jordens ekosystem drabbas av klimatkollaps.
De första följderna för människor kommer vara drastiskt minskande tillgång till dricksvatten,
när nederbördsmönstren förändras, floder med ursprung i jöklar torkar ut,
och stigande havsnivåer förorenar grundvattnet.
Missväxt, skogsbränder, ökenspridning och kustområden som översvämmas för evigt,
kommer tvinga miljarder människor att fly
och söka sig ett bättre liv på andra platser.
Men var?
Mänskligheten kan kanske överleva.
Men vad kommer "mänsklighet" betyda i en värld där de länder som förblir beboeliga,
som Storbritannien, satsar sina resurser på att hålla ute jordens svältande miljoner
som inte längre kan livnära sig i sina egna länder på grund av det vi i nord har åstadkommit?
Världen är full av vapen.
Tillräckligt många att beväpna var sjunde människa på jorden.
När världens förmåga att hålla alla nu levande människor vid liv minskar
kommer vi inte dö fridfullt i sömnen.
Men, här är de goda nyheterna:
Inget av det här är oundvikligt – än.
Mer fruktbart än panik och förtvivlan
är att handla, medan vi kan.
Vi måste inse att det är väldigt osäkert
om regeringar och storföretag är i stånd att möta
hotet innan tiden har runnit ut.
De har redan haft 20 år på sig och har hittills inte åstadkommit någonting.
Det beror på att de fortfarande håller fast vid en doktrin som prioriterar
kortsiktiga vinster och oändlig ekonomisk tillväxt framför överlevnaden för livet på jorden.
Det finns inget mysterium kring vad vi måste göra
för att minska utsläppen i enlighet med naturvetenskapen.
vi måste bara konsumera mindre.
Men det är helt otänkbart i ett samhälle
som bygger på en ständigt ökande konsumtion av naturresurser och energi.
Ingen sitter inne med alla svaren
men vi vet att detta inte är det enda sättet att leva,
och eftersom det nästan helt säkert kommer döda oss,
borde vi så fort som möjligt börja leta efter alternativ.
Det står redan klart att för att vinna kampen mot klimatförändringarna,
kommer det inte räcka att radikalt förändra vår individuella livsstil.
vi kommer också aktivt behöva konfrontera de starka särintressen
som inte drar sig för att förhindra de förändringar som är nödvändiga.
Vi måste bli mer än bara konsumenter.
Detta är en historisk tidpunkt.
Att förhindra oåterkalleliga klimatförändringar är den viktigaste uppgiften i människans historia.
och det är upp till oss att göra det.
Om vi inte gör det, kommer allt annat vi strävar efter i våra liv
att förstöras, eller bli meningslöst.
De som levde före oss kände inte till vårt problem,
och de som kommer efter oss kommer inte kunna göra något åt det.
Men vi har fortfarande möjligheten!
Det gäller bara att sätta fart.
Swedish translation by: Jacob