razbudimo se - pokrenimo se
Daj mi to!
Ovo vise nije prica o polarnim medvjedima.
U ovom trenutku, sudbina same civilizacije visi na tankoj niti.
Nase dosadasnje pretpostavke, racuni i predvidjana klimatskih promjena
nisu uzimale u obzir jedan vrlo vazni dio cjeline.
Nalazimo se opasno blizu tocki prevrata Zamljinog klimatskog sustava,
to je tocka bez povratka
nakon koje stvarno katastrofalne promjene postaju neizbjezne.
Razmisljajte o njoj na ovaj nacin:
U proslih tri miliona godina,
nasa planeta je uvijek bila u jednom od svojih stabilnih stanja,
malene promjene u Suncevom zracenju diktirale su prelaske iz jednog stanja u drugo.
Tokom hladnijih razdoblja, nalazili bi se u ledenom dobu.
Tokom toplijih pak razdoblja klima za Zemlji je bila vrlo slicna sadasnjoj,
i tako to bijase kroz ljudsku povijest.
Medjutim, problem je da nas svakidasnje koristenje fosilnih goriva
gura sve dalje i dalje od stabilne udoline
i sve vise i vise uzbrdo.
Tocka prevrata je tocka na kojoj se prelazi vrh ovog brda,
i ne moramo vise gurati
planetu da bi otisla u daleko toplije mjesto.
Ona ce se sama od sebe tamo otkotrljati.
Ta tocka prevrata postoji zbog skupa pozitivnih povratnih mehanizama klimatskog
sustava koji pojacavaju ucinke zatopljenja stvorenog od strane ljudi i koji vode ekstremnoj promjeni.
Jedan od tih ucinaka je takozvani Albedo Ucinak.
Bijele povrsine reflektiraju vise Suncevog zracenja nego tamne povrsine,
s globalnim zatopljenjem zbog plinova s ucinkom stalkenika topi se led i snijeg,
te za njim ostaju tamniji ocean i tlo.
Te povrsine sada upijaju vise suncevog zracenja nego prije - tako pojacavajuci zatopljenje
koje topi preostali "vjecni" led i snjeg, i tako se to nastavlja.
Nekondenzirana vodena para ima zapravo i vazniji ucinak staklenika nego CO2.
Iako ljudi ne ispustaju direktno puno vodene pare u atmosferu,
kako se planeta zagrijava, brzina isparavanja raste,
povecavajuci vlaznost i zadebljavajuci Zemljin toplinski orgtac
koji tako nastavlja povecavati temperature, koje opet uzrokuju jos vise isparavanja, i tako se to nastavlja.
U normalnim uvijetima, oko polovina CO2 ispustenog svake godine kao rezultat ljudskih aktivnosti
je re-absorbirana od strane suma, planktona, i samih oceana.
Ali povrsina oceana postaje sve vise i vise kisela
kako koncentracija CO2 otopljenog u njoj raste.
Istovremeno temperatura vode na povrsini raste,
tako formirajuci sloj tople, kisele vode koja se siri po cijeloj povrsini oceana,
ubijajuci plankton koji bi inace upijao CO2 iz atmosfere.
Da stvar bude gora, topla voda moze sadrzavati manje plina CO2 nego hladna voda,
tako da kako se oceani zagrijavaju, oni pocinju otpustati dio CO2 koji su prethodno upili.
Kako morski, tako i kopneni eko-sistemi, u normalnim uvijetima, upijaju ugljicni dioksid
iz atmosfere koristeci ga za vlastiti razvoj.
Medjutim, kako se ti eko-sistemi zagrijavaju, oni izlaze iz ravnoteze
dok mikro-organizmi iz tla sve efikasniji u ispustanju CO2,
i time globalni eko-sistem prestaje biti "upijac" vec postaje izvor ugljicnog dioksida.
Kako temperature rastu i kise ne padaju, sume se suse, i vatre se tesko gase.
Sav ugljik pohranjen u sumama tako odlazi u dim,
dodajuci plinove s ucinkom staklenika atmosferi, i daljnje povecavajuci zatopljenje,
koje nadalje unistava pohranjivace ugljika.
U Sibiru, jedno veliko smrznuto tresetiste povrsine kao Francuska i Njemacka zajedno,
koje zovemo Permafrost (sugerirajuci na vjecni led) se topi,
i kako se topi, ispusta iznimno velike kolicine metana.
Metan je plin s ucinkom staklenika kratkog vijeka u atmosferi,
ali dok se nalazi u atmosferi ima 20 puta jaci ucinak na zatopljenje od ugljicnog dioksida.
Sto je vise metana ispusteno, to vise on dodaje zatopljenju,
to se vise Permafrost topi, i time se vise metana ispusta.
Arkticka tundra nije jedino mjesto koje pohranjuje velike kolicine smrznutog metana.
Ispod morskog dna moglo bi se naci cak 10 trilliona tona metana
pohranjenog u obliku smrznutih kristala na razlicitim mjestima po cijelom svijetu.
Ako dovoljno povecamo temperature oceana - i nitko ne zna koliko je to dovoljno,
mogli bi pokrenuti iznenadno ispustanje tog pohranjenog metana u atmosferu.
Kad se to dogodilo posljednji puta, globalna temperatura je naglo porasla za 10 stupnjeva.
Evo ga, sada znate neke of tih povratnih mehanizama
koji objasnjavaju zasto nas globalni klimatski sustav ima tocku prevrata.
Svaki povratni mehanizam unutar sustava ima svoju vlastitu tocku prevrata,
i njihov je odnos unutar tog kompleksnog, medjusobno ucvrscujuceg sustava,
nedostajao u prijasnjim modelima predvidjanja klimatskih promjena.
Za sada smo povecali globalnu temperaturu za oko 0.8°C
ali zbog 40 ili 50 godisnjeg zaostatka izmedju ispustenih plinova i povecanja temperature,
ono sto je vec ispusteno u atmosferu
garantira daljnje povecanje temperature za dodatnih 0.6°C tokom slijedecih desetljeca.
sto bi moglo biti dovoljno da nas stavi na vrh brda
ili cak preko brda.
Ako predjemo tu kriticnu tocku, Zemljina temperatura bi mogla narasti i za 6°C.
U tom slucaju, u prirodi bi doslo do masovnog izumiranja
to jest unistenja vecine biljnih i zivotinjskih vrsta sa kojima dijelimo Zemlju,
iako bi vjerojatno narastao broj stakora, muha, zohara i komaraca
kao posljedica globalnog izumiranja.
Prvotne posljedice na covjeka bi bile ubrzano pomanjkanje pitke vode
zbog promjena u kisnim razdobljima, rijeke nastale topljenjem ledenjaka bi presusile,
a povisena razina mora kontaminirala rezervoare.
Kako urodi propadaju, sume gore, pustinje se povecavaju i primorske regije su stalno poplavljene,
milioni ljudi nebi imali drugo nego popakirati svoje stvari
i krenuti u potragu za boljim zivotom negdje drugdje.
Ali gdje?
Covjecanstvo bi to mozda prezivjelo.
Ali sto covjecnost znaci u svjetu gdje drzave koje (mozda) ostaju naseljive
kao Britanija, trose vecinu svojih resursa na sprecavanje ulaska izgladnjelih miliona
koji vise ne mogu zivjeti u svojim zemljama zbog onog sto su im drugi ucinili?
Svijet je preplavljen oruzjem.
Ima dovoljno vatrenog oruzja da se moze oboruzati svaki sedmi covjek na planeti.
S obzirom na smanjenje svjetske sposobnosti uzdrzavanja velikog broja ljudi na zivotu,
mi ne bi umrli spokojno u snu.
OK, evo jedne dobre vijesti:
Nista od ovog nije neminovno - za sada.
Ovo nije vrijeme za paniku ili ocajavanje.
Doslo je vrijeme je za akciju, dok jos mozemo nesto napraviti.
Moramo prihvatiti cinjenicu da je jako upitno
da li su vlade i korporacije sposobne reagirati
na ovu prijetnju unutar malo vremena koje nam je preostalo.
Imale su vec 20 godina unutar kojih su ucinile nista.
To je zato jer ostaju predane doktrini koja stavlja na prvo mjesto
kratkorocni profit i "beskrajni" ekonomski razvoj, ispred opstanka na Zemlji.
Nema nikakve velike tajne o tome sto nam je ciniti
da bi smanjili ispustanja plinova, u skladu sa modernim znanostvenim otkricima.
Stvar je jednostavna - moramo manje konzumirati.
Ali to rijesenje ne dolazi u obzir u danasnjem drustvu
koje se temelji na stalno rastucoj potrosnji materijalnih resursa i energije.
Nitko nema sve odgovore
ali mi znamo da to nije jedini nacin zivljenja,
i s obzirom na to da ce nas ovaj nacin skoro zasigurno ubiti sve,
bolje bi nam bilo da odmah pocnemo razmatrati alternative.
Sada je vec sasvim jasno da ako zelimo pobijediti u borbi protiv klimatskih promjena,
velike promjene u nasim zivotima same za sebe, nece biti dovoljne.
morati cemo se aktivno suprotstaviti velikim jakim interesima
koji ce sve pokusati da bi sprijecili promjene koje zelimo.
Mi moramo biti vise nego samo potrosaci.
Ovo je neobicno doba.
Sprecavanje svjetskog zatopljenja je najvazniji zadatak u cijeloj ljudskoj povijesti.
i na nama je da ga izvrsimo.
Ako to ne ucinimo, tada ce sve ostalo za sto sada radimo i sto cemo postici
biti unisteno, ili beznacajno.
Ljudi prije nas nisu znali za ovaj problem,
dok oni koji tek dolaze nece biti u mogucnosti ista uciniti.
Ali za nas, jos nije prekasno!
Medjutim bolje bi nam bilo da se sto prije pokrenemo.
Hrvatki prijevod: Osoba Lambda